Souhrnná práce
Některé problémy sportu dětí a mladistvých
M. Máček, J. Máčková*
Klinika tělovýchovného lékařství, 2. LF UK a FN Motol, Praha
*Institut postgraduálního vzdělávání ve zdravotnictví, Praha
Klíčová slova: děti, mladistv4 sport, zdravotní rizika Key words: children, adolescents, sports, health risks
o Souhrn
Autoři v soubomém referátu diskutují problematiku tréninku a závodění dětí a mladist- vých. Upozorňují na klady i zápory provádění sportu v tomto věkovém období. Soustřeďují se na hlavní rizikové oblasti, to znamená ovlivnění růstu a vývoje, pohybové ústrojí, vývoj oběhového systému, výživu a termoregulaci. V referátu se opírají o vlastní i cizí publikova- né studie a vědecky ověřené informace, takže současně vyvracejí některá nepodložená po- dezření a pověry. Na závěr nabízejí praktická doporučení vyplývající z použitých studií a končí zdůrazněním nezastupitelné úlohy lékaře, který sportující děti a mladistvé pravidel- ně sleduje a odpovědnosti pedagoga vedoucího trénink. Autoři docházejí k závěru, že jsou- li dodržovány všechny doporučené zásady a dítě ochotně a aktivně spolupracuje, může být sportovní aktivita přínosem a to jak po stránce fyzické, tak i psychické.
o Summary
Máček M., Máčková J.: Some problems of intensive sprots training in children and ado-
lescents.
The purpose of this study is to discusse the problems of training and competiton of the ta- lented children. The authors atract the attention the positive and negative influences of trus special activity on the physical and psychical development. They demonstrate, lhal the most risk is caused by combination of the rapid development and intensive sport training. The areas of concern are the general development, the locomotor system, the circulation, nutrition and thermoregulation. The discussion is based only on the published and scientific verified studies, therefore was possible to correct some unverified superstitions. As conclusion they offer some recomendations for elimination of potencial risk for child's welfare and provide some useful in- formation for safe sport participation. Indispensable role of sport physician and pediatrician is confirmed. Well educated and qualified sport pedagogue is requested. When all recomended principles are observed and the child active and with pleasure participates, can be the negative Tisk of early sport participation minimized and many positive outcomes are predominale.
Rodiče se často obracejí na lékaře s otázkou, zda se může jejich dítě účastnit sportovního tréninku nebo se přihlásit do třídy nebo školy s rozšířenou výukou tělesné výchovy a spor- tovním výcvikem. Odpověď není jednoduchá. Něco jiného je pravidelné cvičení dvakrát až třikrát týdně v dětském sportovním nebo TV oddtle a jiná je situace, když je dítě vybráno ja- ko sportovní talent do skupiny, jejíž členové se intenzivním tréninkem cíleně připravují na získání budoucí vrcholové sportovní výkonnosti. Je jistě velmi pravděpodobné, že tohoto cí- le dosáhne jen menšina a ostatní v průběhu let z nejrůznějších důvodů postupně odpadají, ale přesto se účastní po několik roků tréninku, který k nejvyšší výkonnosti směřuje a kdy bývá tomuto cíli podrobeno nejen využívání volného času, ale omezeny i další možné akti- vity. Podobný způsob výběru probíhá již řadu let ve většině států, které se snaží získat slávu i na sportovním poli a u nás se k němu znovu po letech vracíme.

Jak je zřejmé z řady mezinárodních utkání, jako jsou například OH a různá světová mist- rovství ve sportovní a moderní gymnastice, plavání, krasobruslení, hokeji a tenise, vystupují s vrcholnou výkonností mladiství, takže je zřejmé, že s intenzivním tréninkem museli začít ne- jméně před osmi až deseti lety. Tato doba je většinou nutná k dosažení mezinárodní úrovně.
Někdy se dokonce objevují v tisku hlasy proti tomuto, tak zvanému "zneužívání dětí", ale na druhé straně se většina rodičů naopak snaží i za velkých osobních obětí vybojovat pro své dítě místo mezi vybranými "talenty".
Každého pedagoga i lékaře většinou napadne, že by měly být vypracovány podrobné směrnice pro učitele a trenéry, kterými by se měli při výcviku řídit, aby se zabránilo jaké- mukoli narušení fyziologického vývoje dětského organizmu. Podobné směrnice byly opa- kovaně schváleny, ovšem byly trenéry nejvýše pokládány za doporučení a do praxe se pro- sazovaly velmi obtížně. Jejich nedostatkem byl příliš obecný přístup. Neexistuje totiž dostatek ověřených poznatků, jaká intenzita, trvání a druh tréninku je pro dítě ještě vhodný a kdy se již objevuje riziko. Většina trenérů a učitelů se spoléhá pouze na osobní zkušenos- ti. Někdy dokonce problematicky jejich hodnocení závisí na sportovním úspěchu jejich svě- řenců. Z těchto důvodů je proto nezastupitelná úloha lékaře, který nejen musí dát souhlas s účastí dítěte v tréninku, ale i je pravidelně sledovat, aby se předešlo všem možným rizi- kům. Principem je, aby vzdor všemu nebezpečí, byl tento výcvik pro dítě pozitivním příno- sem ať již po stránce fyzického tak i psychického vývoje a zístkání sociálních vztahů (2,5,14).
Z výše řečeného je zřejmé, že vývoj takto intenzivně trénujících dětí se může v určitých ukazatelích lišit od normální dětské populace. Již tím, že trénink probíhá současně s růstem a vývojem, vzniká určitá riziková situace. Trénink představuje opakovaný pohybový stres, který může poškozovat některé vyvíjející se tkáně, ale který současně vyvolává adaptaci, která při správném dávkování vyústí ve vysoký stupeň odolnosti na tělesnou zátěž a zvýše- né schopnosti odpovědi všech tělesných systémů, což lze označit jako trénovanost. Hranice mezi přetížením a adaptací jsou však velmi těsné a individuálně rozdílné.
Existuje několik ústrojí a orgánů, kterým je nutné na začátku tréninku a ještě více v jeho průběhu věnovati zvýšenou pozornost. Patří mezi ně sledování celkového růstu a vývoje, dále vývoj oběhového a hybného systému i stavu výživy a imunity. V následujících kapito- lách budou uvedeny pouze informace, které jsou ověřené a literárně zpracované, případně i jejich nedostatek.

Vliv na růst a vývoj
Informací o vlivu intenzivního tréninku na růst a vývoj je již dostatek, ale není jednoty v jejich interpretaci. Opakovaná svalová kontrakce působí mechanicky jak tahem tak tla- kem a posiluje tak kostní tkáň v okolí svalových úponů. Další efekt je povzbuzování hyper- trofického růstu především svalů ale i dalších orgánů. Současně pohybová aktivita vyvolává zvýšený energetický výdej a tím udržuje všechny netukové tkáně v aktivitě. Dlouhodobě může teoreticky pohyb sám stimulovat nebo brzdit růst podle rozsahu a intenzity, ovšem tento efekt je obtížně odlišitelný od endogenní růstové stimulace. Růst do výšky (statutár- ní) je kontrolován růstovým hormonem (GH) a jeho základní podmínkou je trvalá dosta- tečná dodávka energie. V různých obdobích hladina GH kolísá, což se projevuje různou rů- stovou rychlostí, která s věkem klesá. Je řízena geneticky zakotvenou informací, postupně s GH působí i ostatní hlavně sexuální hormony. V experimentu se ukázalo, že zvýšená po- hybová aktivita povzbuzuje růst tím, že roste produkce GH.
Mnoho autorů bylo v minulosti svedeno k předčasným závěrům při sledování růstu a vývoje dětí trénujících některé druhy sportu (9). V podrobné analýze ukázal Malina (16,19), že růstová

akcelerace a nástup sekundárních pohlavních znaků se objevuje u chlapců pěstujících kopanou, košíkovou, plavání a hokej dříve, u gymnastů naopak později. Podobně je tomu i u dívek, kde menarche nastupuje u gymnastek, baletek a tenistek později, tj. ve 14-15 letech, zatím co u dívek trénujících atletiku plavání a hry se neliší od populačního průměru tj. mezi 12. až 13. rokem (20).
U dívek gymnastek byly při longitudinálním měření zjištěny odlišnosti v některých těles- ných ukazatelích a proporcích, jako kratší dolní končetiny a snížené množství tělesného tu- ku. Poslední údaj vyvolává podezření na mírnou podvýživu, když současně byla odhalena i negativní energetická bilance.
N a druhé straně se ukázalo, že i rodiče a sourozenci těchto dívek jsou menší a v těchto ro- /dinách je dědičná tendence k opožděnému zrání. Proto trenéři při výběru dívek požadují i fotografie matky a jiných ženských příbuzných pořízených v jejich dětství.
Podle rozboru řady dlouhodobých sledování dochází Malina (16, 19) k závěru, že ani in- tenzivní trénink nemůže ovlivnit dosaženou konečnou výšku ani vývoj postavy. Nenašel v konečné výšce rozdíl mezi trénujícími a netrénujícími. Urychlení nebo zpomalení nástupu menarche souvisí vedle dědičných faktorů, zralosti CNS i na řadě zevních příčin a neexistu- je doklad, že by sám sportovní trénink ovlivnil rychlost nebo nástup pohlavního zrání.
V dětském věku komplikuje analýzu kombinace současného rustového drive a intenzity tré- ninku. Vlivy jednotlivých sportů nelze vzájemně srovnávat, protože se u různých sportů uplat- ňuje přirozený výběr. Je pravděpodobné, že při zajištěné vyvážené výživě sportovní trénink růst neovlivňuje. Stejně tak srovnávání populace sedavé a cvičící ztroskotává na přirozeném VYDěru.
Je běžně přijato, že k fyziologickému růstu a vývoji patří dostatek pohybové aktivity, kte- rý je pro dítě přirozenou potřebou a který si snaží bez zevních podnětů obstarávat samo. Po- kud má příznivé podmínky, pak je množství aktivity vyšší. Její nedostatek se projeví opož- děným vývojem jak motoriky tak i poznávacích funkcí. Ovšem určit hranici mezi nutnou a nadměrnou potřebou je prakticky nemožné. Je však také prokázanou skutečností, že po- zitivní liv na růst má pohybová aktivita od a do určitého množství a intenzity (3).
Různé formy statické zátěže hlavně ve formě odporového tréninku mohou vyvolat míst- rní svalovou hypertrofii, jejíž podstatou je zvětšení svalových vláken (3).Klasickým příkla- dem je zvětšení svalstva i hustoty kostní tkáně tenistů na končetině, kterou používají při
hře.
Vyskytly se i názory, že pozdní nástup menarche (16) představuje zkrácení celkové doby, kdy na ženský organizmus působí estrogen a tím i snížení obsahu minerálů v kostech. Na dru- hé straně však trénující gymnastky i přes pozdní menarche mají naopak větší kostní hustotu než ostatní populace a i dívky pěstující sporty, kdy není kostní aparát tak zatěžován jako na- příklad plavání. Snížení obsahu minerálů se rovněž může objevit u dospělých sportovkyň při chronickém přetížení, kdy poklesne produkce estrogenu a objeví se amenorea (1,19).
Závěrem k této kapitole lze říci, že není pravděpodobné, že by existoval příčinný vztah mezi tréninkem a tělesným růstem. Nejčastěji uváděné příklady gymnastek nejsou průkaz- né, pravděpodobně jde o záměnu příčin a následků. Protože již předtím, než začaly trénovat byly menší a vyvíjely se pomaleji a právě proto byly vybrány pro tento sport. Na výsledném Istavu se podílí mnoho faktorů, z nichž podle současných vědomostí mají dědičné konstituč- ní vlivy největší význam.
Rizika poškození pohybového ústrojí
Při nedostatku pohybové aktivity se mohou objevit negativní změny v podobě nedosta- tečné svalové síly až atrofie tkáně i snížení mineralizace kostí. Jak již bylo řečeno, určit tuto hranici je obtížné. O něco snazší je snad poznat horní hranici, protože její dlouhodobější
51

překračování je provázeno stresovým poškozováním tkání hybného systému, což je výsled- kem opakovaných mikrotraumat, které se mohou projevit jako záněty šlach, stresové frak- tury i distorze. Tato poškození ohrožují sportující dítě více než dospělého, protože stresující dráždění působí na citlivější terén. Protože všechny součásti hybného systému rychle ros- tou, je jejich flexibilita během tohoto zrání snížena a může se vyvinout nerovnováha mezi vývojem svalů a šlach (7,21,22). Nejvíce rizikovým obdobím je časná pubertální fáze (dív- ky 11 až 14 let, chlapci 12 až 15 let s největšími přírůstky do výšky s rizikem postižení růsto- vých chrupavek. Poměrně častý je výskyt degenerativních onemocnění osifikačních center a šlach, který může zabránit dalšímu pěstování sportu. Například mladí hráči košíkové mo- hou trpět na poškození mediálního epikondylu humeru a hlavičky radia vyvolané přetíže- ním vznikajícím opakovaným otáčivým pohybem provázeným silovou svalovou kontrakcí. Charakteristickým pro toto období je také nerovnoměrný růst opěrného a hybného systé- mu, to znamená, že rozvoj svalstva se opožďuje za růstem kosti (22).
Rychlejší růst, váhové přírůstky a nižší tělesná zdatnost jsou faktory, které přispívají ke vzniku svalové dysbalance. Může se jednat o jev přechodný, zvláště u těch trénujících dětí, kde je součástí tréninku pravidelné kompenzační cvičení, strečink. U velké skupiny dětí (n = 2240) jsme zjistili, že svalové dysbalance byly méně časté u trénujících dětí, zatímco u normální populace se vyskytovaly ve větší míře (18). Poškození epifyzárních růstových center patří k nejzávažnějším postižením opěrného systému mladých sportovců. Tyto ob- lasti jsou zvláště citlivé na následky úrazů, které mohou ovlivnit jejich funkci a také tlumit potřebné zrání kostí (21). Poškození hybného systému mikrotraumaty je nejčastěji popiso- váno u trénujících gymnastiku. Postižení se týká zápěstních kůstek, kde se objevuje proříd- nutí kostní tkáně, mohou vznikat stresové fraktury distální epifýzy radia. Poškození epifýz dlouhých kostí dolních končetin, které by se mohlo objevit u prepubertálních dětí trénují- cích atletiku zvláště běhy a ve sportech spojených se zvedáním břemen, které jsou často obviňovány z deformací rostoucího organizmu, nebylo však dosud popsáno. Většina auto- rů se domnívá, že ani dlouhotrvající běhy nemohou poškodit zvýšeným tlakem epifýzy dlouhých kostí dolních končetin (21).
Ovlivnění oběhového ústrojí
Dobře známá je reakce oběhového systému vyvolaná pravidelným tréninkem u dospě- lých sportovců. Změny objevující se u dětí jsou podobné, je to především zvýšení minuto- vého objemu během zatížení, a to především zvýšením srdeční frekvence, která může v některých případech převýšit až 200 tepů za minutu (10,11,23,31,32). Tato zjištění ved- la v roce 1879 Benekeho k vyslovení teorie o vzniku disproporce mezi vývojem srdce, aor- ty a plícnice se závěrem o možném přetěžování dětí a varování před intenzivním sportem. Tato teorie se udržovala v učebnicích pediatrie až do třicátých let, kdy byla v roce 1929 vy- vrácena Borovanským a Hněvkovským, kteří odhalili její chyby v měření srdečních obje- mů. V zahraniční literatuře je však uváděn jako první, kdo poznal chybné řešení až Kar- povich 1937 (4,5).
Naopak se ukázalo, že srdce sportujícího dítěte má větší funkční rezervu oproti nesportu- jícímu. Před pubertou je však rozdíl mezi těmito dvěma skupinami menší než u mladých do- spělých. Je to způsobeno vyšší spontánní pohybovou aktivitou, jejíž vliv se projevuje i u dě- tí bez organizované sportovní činnosti (25, 26, 27). Sportovní srdce tak jak je popisováno u dospělých po několika letech tréninku se u dětí nevyskytuje (26).
Maximální spotřeba kyslíku, která je výrazem schopnosti vydat co nejvíce energie, je v přepočtu na kg hmotnosti vyšší u dětské populace než u dospělých. Její hodnoty rostou asi

do 12. roku stejným tempem u chlapců i dívek i když je u chlapců od začátku větší. Nejvyš- ších hodnot dosahuje u chlapců v 18 a u dívek v 15 letech (15, 16, 24, 30). Je úzce spojena s množstvím aktivní hmoty, což vysvětluje pohlavní rozdíly.
Pro možnosti srovnávání se z praktických důvodů používá její relativní hodnoty vztažené na kg hmotnosti, i když bylo prokázáno, že daleko užší vztah je k výšce nebo druhé mocni- ně této hodnoty dále i k tělesnému povrchu (29). Při těchto přepočtech se ukazuje, že rela- tivně nejvyšší hodnota byla zjištěna u mladších dětí a s rostoucím věkem postupně klesá (16, 24,26). Jednou z příčin tohoto jevu je i vyšší hodnota bazálního metabolizmu u dětí. Uplat- ňují se i nepříznivé biomechanické poměry, které vedou k vyšší krokové frekvenci, mecha- nická pracovní účinnost u dětí je proto nižší než u dospělých. To se méně projevuje při zatí- žení na ergometru, ale více na běhátku a samozřejmě při běžné pohybové aktivitě.
Jestliže pokládáme rozdíl mezi maximální spotřebou kyslíku a spotřebou na danou zátěž za energetickou rezervu, pak na příklad při běhu rychlostí 180 m/min. vydává dítě 90 % své aerobní kapacity, zatímco mladistvý jen 75 % (3).
Před lety též probíhala diskuse o tom, zda je možné tréninkem zvýšit maximální spotřebu kyslíku u dětí před pubertou. Zvítězil názor, že i když by to snad bylo u zdravých dětí teo- reticky možné, nebylo to ještě popsáno, protože organizovaný trénink v tomto věkovém ob- dobí nepřevýší svou intenzitou přirozenou spontánní pohybovou aktivitu zdravých dětí. Rozdíl by se jistě našel při srovnání s dětmi s omezenými pohybovými možnostmi. Zmíně- ná hodnota je dále určená i ze 30-40 % genetickými faktory, takže vysoké hodnoty někdy zjišťované u trénujících nebo i dokonce u netrénujících dětí mají pravděpodobně tuto příči- nu. Předpovídat podle této hodnoty budoucí sportovní uplatnění nemá žádný vědecký pod- klad (3, 26, 27). Další důvod, proč je spotřeba kyslíku méně ovlivnitelná, spočívá v tom, že u dítěte nebylo zjištěno zvětšení systolického objemu vlivem tréninku, jako je tomu u vytr- valostně trénujících jedinců po skončení puberty, což je předpokladem růstu maximální spotřeby kyslíku. Rost (25) při desetiletém sledování srdeční funkce pomocí echokardio- gramu nezjistil u intenzivně trénujících prepubertálních plavců žádný rozdíl proti netrénu- jícím dětem. Nepozoroval také žádné poruchy srdeční činnosti ani při tomto intenzivním tréninku. Zvýšení maximální spotřeby kyslíku u dětí tréninkem je tedy i z výše zmíněných důvodů nepravděpodobné.
Máček, Vávra a Novosadová zjistili (12, 13) při hodinové zátěži v intenzitě 40 a 60 % ma- ximální spotřeby kyslíku u skupiny 12ti letých chlapců a 14ti letých dívek, že při cvičení na ergometru a běhátku srdeční frekvence se postupně jen mírně zvyšuje (o 10 až 15 tepů), což vysvětlují dobrou adaptací oběhu na tento druh zátěže. Ani spotřeba kyslíku měřená prů- běžně se významně nezvyšovala. Jako zvláště významné pokládají to, že produkce La, jejíž vzestup by mohl budit podezření na přetížení, dokonce v průběhu hodinové zátěže postup- ně po iniciálním vzestupu klesala. Autoři dokazují, že adaptační schopnosti dětí jsou lepší než netrénovaných dospělých. Dalším překvapujícím nálezem bylo zjištění, že dosavadní tvrzení o snížené schopnosti dětí pracovat anaerobním způsobem neodpovídá skutečnosti,
protože jsou vybaveny pro rychlejší uvolňování energie aerobně, o čemž svědčí i nižší hla- diny La u dětí. Je to způsobeno pravděpodobně větší rychlostí krevního proudu, rychlejším vzestupem spotřeby kysll'ku a tím i menším kyslíkovým deficitem, který je příčinou vzestu- pu La. U dětí byl rovněž zaznamenán nižší pokles objemu plazmy při intenzivním a žádný při středním hodinovém zatížení ve srovnání s netrénovanými dospělými.
Při echografickém vyšetření desetiletých chlapců po běhu na 4 km se neukázalo žádné zkrácení ejekční frakce, ale byl zjištěn i úbytek tělesné hmotnosti a end-diastolického obje- mu, způsobeného pravděpodobně dehydratací (27).
53

Na základě těchto tvrzení lze soudit, že nejsou na místě obavy, že by trénink u zdravých dětí mohl bezprostředně nebo dlouhodobě ohrozit vývoj oběhového ústrojí. Na druhé stra- ně, pokud je zařazeno do systematického tréninku dítě s nepoznanou poruchou srdečni funkce nebo vadou, hrozí nebezpečí nejen jejího zhoršení, ale může dojít k náhlému úmr- tí.Jyto případy jsou vzácné, ale bylo jich u nás registrováno několik málo za rok. Asi v po- lovině případů jde o kardiomyopatie, dále o kongenitální anomálie odstupu koronární ar- térie, vzácné jsou též ruptury aorty způsobené cystickou nekrózou medie u Marfanova syndromu. Většinu takto postižených dětí lze odhalit buď pečlivou anamnézou nebo vstup-
ním vyšetřením.
Termoregulace
Odpověď dětského organizmu na termální zátěž se liší do puberty od dospělého, což se zvláště projevuje při vyšší pohybové aktivitě. Děti produkují v průběhu tělesné zátěže více tepla než dospělý ve vztahu k tělesné hmotnosti, což je však kompenzováno relativně větší tělesnou plochou opět ve vztahu k hmotnosti. Produkce potu je však ve vztahu k ploše pod- statně nižší než u dospělého, takže děti pro udržení homeostázy odevzdávají teplo hlavně sáláním a vedením a méně pocením. Proto jsou děti při cvičení ve vlhkém a teplém klimatu více ohroženy tepelným šokem, zvláště když zevní teplota přesáhne kožní teplotu a zabrání tak odvodu tepla sáláním. Tento způsob odvodu tepla je závislý na povrchu těla a není jej možno podle potřeby zvyšovat jako je tomu u pocení (3). Nižší okolní teplota usnadňuje ter- moregulaci při cvičení (nedojde k tak velkému zvýšení jádrové teploty), ale jakmile dítě přestane cvičit, je vystaveno riziku podchlazení (17).
Součástí adaptace dospělého trénovaného sportovce je i lepší zvládání tepelné zátěže proti netrénovanému, to však neplatí v dětském věku. Aklimatizace na horké klima je u dě- tí asi o polovinu pomalejší než u dospělých.
U větších dětí, které mají již více funkčních potních žlázek a ztrácejí proto více vody po- cením, se může vyskytnout při cvičení v horku dehydratace. Jejímu potlačení lze předejít včasným podáváním vhodných nápojů obohacených o minerály (3).
Výživa
v současné době sportovci již dobře vědí, že vyvážená výživa spolurozhoduje o jejich zdraví a tím i výkonnosti. Uvědomují si, že není podstatné při tréninku jen zvyšovat celko- vou spotřebu, ale že jsou ve zvýšené míře nutné i různé vitamínové i minerální doplňky. Na druhé straně panují v této oblasti některé pověry a nepodložená doporučení, které nejen neprospívají, ale mohou i škodit. U trénujícího dítěte je tato problematika zvláště význam- ná, protože musí brát v úvahu ještě požadavky růstu. Toto obecné tvrzení je však obtížné re- alizovat, protože vy'běr a dávky závisejí na stavu vývoje a složení těla, druhu sportu, i na ro- dinných zvyklostech.
Některé údaje z průzkumu výživy mladých sportovců signalizují, že v této oblasti dochází k řadě prohřešků proti zdravé výživě. Tak při kontrole mladých gymnastek ve věku 11-17 ro- ků byl celkový denní příjem 1838 kcal ve srovnání s příjmem chlapců jen středně pohybově aktivních přibližně stejného vývojového stupně, který dosahoval 2100 kcal (8). A přitom 50 % dívek konzumovalo méně než dvě třetiny doporučených dávek vápníku a železa. Po- dobně skupina chlapců trénujících běh více než 45 km týdně dostávali pouze 1790 kcal se sníženým obsahem vápníku a železa. Další studie gymnastek ve věku okolo 15 roků proká- zala, že při kontrole výživy po dobu 7 dnů byl kalorický příjem 7277 kJ/den a výdej při tré. ninku odhadovaný podle srdeční frekvence 9125 kJ. Příjem byl dokonce o 25 až 30 kJ na k~
tělesné hmotnosti nižší než doporučené hodnoty pro děti tohoto věku (28). U jiných druhů sportů jsou podobné efekty méně časté. Objevují se spíše u mladších dětí než u těch, které jsou již v pubertě. U atletů ve věku 9 roků byla spotřeba jen 70 % doporučovaného množ- ství, stejně chyběla třetina dodávky vápníku a železa (28).
Přes tyto základní nedostatky ve výživě asi dvě třetiny ze sledovaných užívalo nejrůzněj- ší výživové doplňky, které však zdaleka nekompenzovaly zjištěné karence především v do- dávce minerálů. Hlavní zásady lze formulovat následovně:
1) Celkový kalorický příjem musí odpovídat doporučeným hodnotám podle věku dítěte a to i ve sportech, ve kterých je dávána přednost extrémně hubeným jedincům např. spor- tovní a moderní gymnastika. Zvláště dívky pěstující tyto sporty jsou ohroženy poruchami příjmu potravy. U intenzivně trénujících se doporučují tyto výživové dávky: u chlapců ve vě- kové skupině 11-14 let 2800 kcal (11700 kJ), u dívek téhož věku 2600 kcal (10 900 kJ), u do- spívajících chlapců 15-18 let 3600 kcal (15 000 kJ), u dívek 2600 kcal (10 900 kJ).
2) Strava musí být pestrá a vyvážená. Důležité je udržovat správný poměr základních ži- vin bílkoviny, tuky, sacharidy 1:1:4. U trénujících dětí se zvyšuje dávka bílkovin, která je u dospělého 1 g na kg, na 1,5-2 g na kg hmotnosti. Stačí, aby polovina konzumovaných bíl- kovin byla živočišného původu.
3) Dodávka všech nutných výživových doplňků minerálů, vitamínů musí být u rostoucího organizmu zajištěna nejlépe z přirozených zdrojů, což předpokládá denních 5 dávek ovoce nebo zeleniny, dvakrát týdně pokrm z mořských ryb. V podrobnostech odkazuji na odbor- nou literaturu, (např. Mindell: Vitamínová bible pro rok 2000. Knižní klub 2000.).
4) Rostoucí a intenzivně se pohybující organizmus potřebuje více železa než kdykoli jin- dy v průběhu života. Při jeho nedostatku špatně funguje uvolňování energie při svalových kontrakcích i se oslabují kognitivní funkce. Rychlejší rozpad červených krvinek, který se projevuje u sportovců podtrhuje tuto potřebu. Největším dodavatelem železa je červené maso a některá zelenina. Podobná situace je i u vápníku. Jeho dodávka pomůže zajistit po- třebné zpevnění kosti zvláště u sportů se zvýšenými silovými nároky.
Závěr
Tento krátký přehled samozřejmě nevyčerpal celou problematiku tréninku a sportu dětí, vynechal velkou kapitolu týkající se ovlivnění psychického vývoje i pedagogické aspekty. Objevují se psychologické studie varující před předčasným závoděním, které vyvolává stres a pocity strachu a úzkosti. Na ty se často soustřeďuje pozornost dalších institucí které přijí- mají různá doporučení, jako například Mezinárodní společnost pro sportovní medicínu 1990 (6), Americká pediatrická akademie se vyjadřuje opakovaně k aktuálním problémům sportu mládeže (1), Komise pro sport rady Evropy a další.
Za podstatné pokládáme získání dostatku vědecky ověřených informací, které by mohly spolehlivě odhalit klady a zápory intenzivního tréninku dětí. Z praktických důvodů dopo- ručujeme zatím se soustředit v ochraně těchto dětí na následující body.
1) Cvičitelé a trenéři dětí musí být náležitě vzdělaní jak v pedagogice a psychologii, tak ve fyziologii dítěte.
2) V současnosti nelze zatím definitivně stanovit přesné hranice rozsahu a intenzity zátě- že, od které se stává trénink rizikem. Proto je nutné věnovat zvýšenou pozornost prvním příznakům vzniku mikrotraumat jako bolestem v oblasti kloubu, zánětům a poruchám vazi- vového aparátu a pod. Dítě nesmí být povzbuzováno k překonávání těchto obtíží.
3) Dítě a rodiče by měli být lékařem informování o zdravotních rizicích i kladech, které přináší tento trénink. Lékařská prohlídka při přijetí a pravidelné nejméně roční kontroly by
55

měly věnovat pozornost vývoji dítěte, složení a držení těla, stavu oběhového ústrojí, sexuál-
ní zralosti a existenci emočních stresů.
4) Předčasná sportovní specializace přináší největší rizika. Všeobecná průprava je zákla-
dem, který má předcházet specializaci. Doporučuje se stanovit skupiny zvláště v kontakt- ních sportech podle tělesné zralosti a nikoli podle věku.
5) Dítě intenzivně trénující potřebuje vyváženou výživu obsahující v dostatečném, tj. do- poručeném množství základní zdroje a vitaminy i minerály. Zvláštní pozornost je třeba vě- novat dodávce vápníku a železa.
6) Dítě je třeba chránit před tréninkem a závody v horkých a vlhkých podmínkách. Je nutné zajistit dostatečnou hydrataci a okamžitou pomoc při poruchách z horka.
7) Doporučuje se pravidelně kontrolovat znalou a nezávislou osobou formy a způsob tré- ninku i závodů dětí mladších 15 roků. Platí to zvláště pro závody, které vyvolávají prestižní
atmosféru.
Literatura
1. American Academy ofPediatrics. Commitee on Sports Medicine. Strength training, weight and power lif- ting, and body building by children and adolescents. Pediatrics 1990; 86:801-3.
Health care for young athletes. In Dyment PO (ed) Jlinois. Els Orove, 1991. Ameneorrhea in adolescent athletes. Pediatrics 1998; 84:394-5.
2. American College of Sports Medicine. The prevention of sport injuries of children and adolescents. Med Sci Sports Exerc 1993; 25:1-7.
3. Bar-Or O. Pediatric sports medicine for the practitioner. New York: Springer-Verlag, 1983.
4. Beneke F. W. Uber das Volumen des Herzens und die Weite der Arteria pulmonalis und Aorta. Marburg: V. Theodor Kay,1879.
5. Borovanský L, Hněvkovský O. Vzrůst těla a postup osifikace u hochů od narození do devatenácti let. Pra- ha: Rozpravy české akademie věd, 1929.
6. FIMS position statement: Excessive physical training in children and adolescents. Reprint in: Med Sport Bohem Slovac 2000; 9.
7. Kučera M. Úrazy dětí a mladistvých v organizované tělesné výchově. Čs Pediatr 1989;44:550-3.
8. Loosli A B, Benson J. Nutritional intake in adolescent athletes. Pediatr Clin North Am 1990; 37:276-82.
9. Máček M, Nováková M. Vliv sportovního výcviku na vývoj rostoucího organismu. Teor Praxe těl Vých 1956;4:1-15.
10. Máček M, Vávra J. Cardiopulmonary and metabolic changes during exercise in children 6-14 years old. J appl Physiol1971; 30:202-4.
11. Máček M, Vávra J. vývoj adaptace na tělesnou zátěž v průběhu růstu. ČS Pediatr 1972;27:335-7.
12. Máček M, Vávra J, Novosadová J. Prolonged exercise in prepubertal boys. Europ J appl Physio11976; 35:291-8.
13. Máček M, Vávra J. Prolonged exercise in 14-year old girls. Int J Sports Med 1981;2:228-30.
14. Máček M. Pohybová aktivita v dětském věku. Čs Pediatr 1981; 36:716-8.
15. Máček M, Rutenfranz J, Andersen K, Masopust J, Vávra J, Máčková J, et al. Favorable levels of cardiovas- cular health and risk indicators during childhood and adolescence. Europ J Pediatr 1985; 144:360-7.
16. Máček M, Vávra J. Fyziologie a patofyziologie tělesné zátěže. Praha: Avicenum,1988.
17. Máčková J, Šturmová M, Máček M. Prolonged exercise in prepubertal boys in warrn and cold enviroments.
In: Ilmarinen J, Válimaki I, eds. Children and Sport. Berlin-Heidelberg: Springer- Verlag,1981:135-41.
18. Máčková J, Janda V, Máček M, Rutenfranz J, Radvanský J. Impaired muscle function in children and ado- lescents. J Manual Med 1989; 4:157-60.
19. Malina R M. Orowth and maturation ofyoung athletes- is training for sport a factor? In: Kai-Ming Chan, Micheli L J, eds. Sports and children. Hong-Kong: Williams and Wilkins, 1998:133-61.
20. Malina R M. Menarche in athletes. Ann Hum BioI1983; 10:1-24.
21. Micheli L J, Hemecourt A. Sport injuries in the child and adolescents. In: Kai-Ming Chan, Micheli L. J, eds. Sport and children. Hong-Kong: Williams and Wilkins, 1998.
22. Micheli L J. Overuse injuries in children, the growth factor. Ortoped Oin North Am 1983; 7:337-59.
23. Placheta Z, et al. Youth and physical activity. Brno: Univerzita J. E. Purkyně, 1980.
24. Radvanský J. Tabulky některých fyziologických parametrů vzhledem k zátěžové intenzitě. In: Máček M, Vávra J, eds. Fyziologie a patofyziologie tělesné zátěže. Praha: Avicenum, 1988:229-32.
25. Rost R. Athletics and the heart. Chicago: Year Book Medical Publishers, 198,7.
26. Rowland T W. Developmental exercise physiology. Champaign. II: Human Kinetics, 1996.
27. Rowland TW. Athletes heart in prepubertal childern. Pediatrics 1987; 79:800-4.
28. Van Erp-Bar, Frederix L, Binkhorst R A, et al. Energy intake and energy expediture in top femal gymna- sts. In: Binkhorst R A, Kemper H C G, Saris WH M, eds Children and Exercise XI. Champaign, II: Human Kinetics, 1985:218-23.
29. Rutenfranz J, Máček M, Lange Andersen K, Vávra J, Máčková J, Radvanský J, et al. The relationship bet- ween changing body height and growth related changes in maximal aerobic power. Eur J appl Physiol 1990; 60:282-7.
30. Seliger V, et al. Mean values of various indices of physical fitness in the investigation of Czechoslovac po- pulation aged 12-55 years. Praha: Olympia,1976.
31. Thoren C, Seliger V, Máček M, Vávra J, Rutenfranz J. The influence of training on physical fitness in he- althy children and children with chronic diseases. Linneweh, current aspects of perinatology and physio- logy of children. Berlin: Springer-Verlag, 1973:83-112.
32. Tzrkey BR. Cardiovascular responses to exercise in children. Sports Med 1997;24:241-57.
Prof. MUDr. Miloš Máček, DrSc. Weberova 204, 150 00 Praha 5
" Nově přijatí členové
Ceské společnosti tělovýchovného lékařství na zasedání výboru Společnosti dne 9. 6. 2000
MUDr. Radomír Maráček, Frýdek Místek MUDr. Václav Kůra, Brno
Mgr. Helena Smítková, Teplice
Miloš Škorpil, Praha
MUDr. Martin Chrostek, Frýdek Místek MUDr. Milena Gapesanová, Praha MUDr. Ondřej Vojtěchovský, Praha
Doc.MUDr. J. Novotný
57